Джеймс Стюарт
Кім Новак
у фільмі Альфреда Хічкока
Запаморочення
Дай руку!
- Мені здавалося, ти говорив - більше немає ніякого болю. - Клятий корсет. Заважає рухатися.
І не розтягується? Ніякої вишуканості.
Ти ж знаєш тих лікарів з управління? Ніякого відчуття стилю.
У будь-якому разі, завтра - важливий день.
А що буде завтра?
Завтра знімуть корсет.
Завтра я зможу сам себе почухати.
Я викину у вікно цю жалюгідну палицю. Я буду вільною людиною.
Мідж, як ти вважаєш - багато чоловіків носять корсети?
- Набагато більше, ніж ти думаєш. - Дійсно?
Ти це знаєш з власного досвіду, чи....
Облиш.
- А що буде після завтра? - Ти про що?
Що ти збираєшся робити зараз, коли ти пійшов з поліції?
- Ти, здається, це не схвалюєш. - Ні. Це твоє життя.
Колись ти був здібним молодим юристом, який якось вирішив....
...що одного дня стане шефом поліції.
- Я був змушений піти. - Чому?
Через мій страх висоти, через цю акрофобію.
Я просинаюся щоночі, бо бачу того чоловіка, він падає з даху...
...я намагаюся дотягнутися до нього, але ...
- Ти не винний. - Всі так говорять.
- Джонні, лікарі ж пояснили тобі... - Знаю, знаю.
В мене акрофобія, через неї в мене вертіго, яке викликає запаморочення.
Вдалий був момент, щоб довідатися про таке.
Це реальність, від неї не втекти. Нема кого звинувачувати. То чи варто кидати роботу?
Маєш на увазі - сидіти за столом, мов приклеєний до стільця?
- Це твоє місце. - А як же акрофобія?
Уяви - сиджу я на цьому стільці, за столом. Це стіл.
Олівець падає зі столу на підлогу...
...я тягнуся за ним, і тут - отакої! знов моя акрофобія!
Що ти збираєшся робити?
Поки що, я нічого не збираюся робити.
Не забувай, я ж людина, як кажуть - незалежна та забезпечена.
Майже незалежна.
Чому б тобі не поїхати кудись на деякий час?
Тобто - забути про все? Мідж, не поводься як матуся.
Я не збираюся гинути.
- В тебе були запаморочення на цьому тижні? - В мене воно зараз.
Мідж, ця музика. Тобі не здається, що вона дещо...
Що це за конструкція?
Це бюстгальтер.
Ти ж знаеш, що це. Ти вже великий хлопчик.
Ніколи не бачив таких, як оцей.
Це абсолютно нова модель. Революційний дизайн.
Ніяких бретелей, ніяких застібок, але робить все, що належить робити звичайному бюстгальтеру.
Працює за принципом консольного мосту.
Невже?
Його винайшов один авіаконструктор з півострова.
Він працював над цим у вільний час.
Розважався.
Щось на кшталт рукоділля.
А як в тебе з особистим життям, Мідж?
Цікавий хід думок.
Ну, то як??
Нормально.
Ти збираєшся виходити заміж?
Тобі відомо, що для мене у цілому світі існує тільки один чоловік, Джонні-О.
Тобто я. Ми ж були якось заручені, пам'ятаеш?
- Аж три тижні. - Гарні студентські часи.
Але саме ти розірвала заручини, пам'ятаєш?
Я досі ще вільний. Вільний Фергасон.
Мідж, ти часом не пам'ятаєш хлопця з коледжу на ім'я Гавін Елстер?
- Гавін Елстер? - Так, кумедне ім'я.
Думаєш, мушу пам'ятати? Ні.
Він подзвонив мені сьогодні. Під час війни він якось зник.
Ходили чутки, він подався на схід. Здається, повернувся.
- Це номер телефону якоїсь міссіїї. - Це десь у нетрях, на Скід Роу?
Можливо.
То мабуть він у скруті, і хоче випити за твій рахунок.
Ну, я те ж у скруті. Куплю йому кілька склянок, та побідкуюсь про свої негаразди.
Але не сьогодні. Хочеш піти зі мною кудись, випити пива?
Ні, друже. Працюватиму.
Тоді, мабуть, піду додому.
Мідж, що ти мала на увазі, коли казала "від неї не втекти"?
Що?
Акрофобія.
Я розмовляла зі своїм лікарем.
Він каже, тільки інший емоційний шок може допомогти, і то навряд чи.
Ти ж не збираєшся пірнути з ще одного даху, аби перевірити це?
- Думаю, я можу подолати це. - Як?
Маю теорію.
Думаю, якщо я зможу привчити себе до висоти, потрошку, раз за разом...
...потихеньку, помаленьку, розумієш?
Зараз покажу, про що я. Ось.
Дивись, що я маю на увазі.
- Почнемо з цього. - З цього?
А з чого ще мені починати, не з мосту ж Голден Гейт?
Дивись. Робимо ось так.
Так.
Тепер дивлюсь угору, дивлюся вниз.
- Жартуєш. Хвилинку. - И нічого жахливого.
- Ось. - Молодець.
Давай спробую. Ставь тут.
Добре. Перший крок.
Так, тепер крок другий.
Крок другий робимо.
Зроблено.
Бачиш? Дивлюсь угору, дивлюся вниз, дивлюсь угору....
Піду зараз же і куплю собі гарну високу розкладну дробину.
- Потихеньку тепер. - Добре, ще один крок.
Все добре.
Ну, яка напруга. Дивлюсь угору, дивлюся вниз.
Як ти примудрився потрапити у суднобудівельний бізнес, Гавін?
Я одружився на ньому.
Дуже цікавий бізнес.
Відверто кажучи, мені він здається нудним.
Тобі ж не треба займатися цим, аби вижити.
Ні, але людина бере на себе відповідальність.
Всі родичі моєї дружини померли.
Хтось має відстоювати її інтересі.
Партнер її батька керує будівельними доками на сході. У Балтіморі.
І я вирішив, якщо вже займаюся цим, то треба повертатися сюди.
- Мені тут завжди подобалось. - Як давно ти повернувся?
Близько року.
Подобається?
Сан-Франціско змінився.
Речі, які уособлювали для мене Сан-Франціско, швидко зникають.
Ось такі речі.
Мені треба було насолоджуватися життям у цих місцях тоді ще.
Колір, пристрасть, сила.
Свобода.
Може, візьмеш стілець?
Ні, мені зручно.
Було прикро прочитати в газетах про те, що сталося. Ти ж пішов з поліції.
- Це якась фізична вада? - Ні, ні.
Просто я не можу підійматися дуже крутими сходами, або бувати у місцях, які знаходяться високо...
...наприклад, у барі на даху готелю Марка Гопкінса.
У цьому місті повно вуличних барів.
Хочеш піти випити зараз?
Ні, не думаю.
Ще зарано, як на мене.
То мабуть ми про все вже поговорили, чи ні?
Я не одружений, я не бачусь зі старими друзяками з коледжу.
Я - поліцейський у відставці, а ти працюєш у суднобудівному бізнесі.
То що ти задумав, Гавіне?
Я запросив тебе, Скотті, бо дізнався, що ти пішов з поліції....
але хочу знати, чи погодишся ти повернутися до цієї справи заради мене?
Я хочу, аби ти простежив за моєю дружиною.
Ні, справа не про це. Ми дуже щасливе подружжя.
- Ну тоді... - Я боюся, що вона може зазнати шкоди.
- Від кого? - Від когось, хто вже помер.
Скотті, ти віриш, що людина з минулого...
...людина, яка померла, може повернутися та захопити тіло живої людини?
Ні.
Якщо я скажу тобі, що вважаю - саме це трапилося з моєю дружиною, як би ти на це подивився?
Я би сказав, що тобі треба показати її психіатру або психологу...
...або невропатологу, або... Або просто звичайному родиному лікарю.
Я б попросив його перевірити також тебе.
Тоді від тебе не буде користі для мене. Перепрошую за те, що забрав твій час.
Дякую що прийшов, Скотті.
Нема за що.
Я не хотів образити тебе.
Ні, я знаю, це звучить як маячня.
А ти такий як і був колись - розсудливий Скотті, чи не так?
Завжди був. Думаєш, я все це вигадую?
Ні.
Я нічого не вигадую. Я б такого не зміг вигадати.
Вона розмовляє зі мною про щось.
Раптом слова повільнішають, і вона замовкає.
На очі наповзає туман, вони пустішають.
Вона десь, невідомо де, не зі мною, незнайома мені.
Я кличу її - вона мене навіть не чує.
А потім - зітхає глибоко та повертається.
Дивиться на мене ясними очима. І навіть не знає, що її не було тут щойно.
Не може сказати, де вона була, скільки часу пройшло.
Часто таке трапляється?
Все частіше і частіше останні тижні.
І вона десь ходить. Бог знає, де вона ходить.
Я спостерігав за нею одного дня...
... бачив, як вона виходить з якоїсь квартири, і я не знаю від кого.
Вона навіть йшла по-іншому.
Сіла в машину та ...
Поїхала до парку Голден Гейт, за п'ять миль.
Сиділа біля озера...
...дивлячись на колони, що стоять на іншому березі.
Ну знаєш, той Портал Минулого.
Сиділа там дуже довго, і навіть не ворушилась.
Я був змушений піти, повернутися в офіс.
А ввечері, коли повернувся додому, я спитав її, що вона робила вдень.
Вона розповіла про те, що їздила до Голден Гейт парку...
...і сиділа біля озера, і це все.
Ну той що?
Спідометр на її машині показав, що вона проїхала 95 миль.
Куди вона їздила?
Я маю знати, куди вона їздить, та що робить...
...перед тим, як звертатися до лікарів.
- Ти говорив про це з лікарями? - Так, але обережно.
Я хочу знати більше, перш ніж її почнуть лікувати від такого.
Я дам тобі адресу компанії - приватні детективи, вони прослідкують за нею для тебе.
- Вони надійні, гарні хлопці. - Мені потрібен ти.
Слухай, я таким не займаюсь.
Скотті, мені потрібен друг, людина, який я можу довіряти.
Я у розпачі через це.
Я хочу піти у відставку. Я не хочу вплутуватися в цю незрозумілу справу.
Слухай, ми йдемо в оперу на прем'єру сьогодні ввечері.
Перед тим - вечеряємо в барі у Ерні. Ти зможеш зустрітися з нею там.
У Ерні.
Скажіть, будь ласка. Там сидить дама.
Хто та жінка на портреті, який вона роздивляється?
Це Карлотта. Ви знайдете її у каталозі. Портрет Карлотти.
- Я можу взяти? - Так.
Слухаю.
Я можу чимось допомогти вам?
- Так. Ви працюєте в цьому готелі? - Так.
Скажіть мені, хто знімає номер на другому поверсі...
... з цієї сторони?
Боюся, що не можу надати вам таку інформацію.
Наші клієнти бажають усамітнення, розумієте.
І, я вважаю, це не законно.
Звичайно, я не думаю, що хтось з них буде проти, але...
Вона щось накоїла?
Будь ласка, відповідайте на питання.
- Не можу уявити, так мила дівчина... - Як її звати?
- Місс Вальдес. - Карлотта Вальдес?
Так, це все.
Гарне ім'я, так? Іноземне, але гарне.
Як довго вона вже знімає кімнату?
Вже мабуть два тижні. Завтра останній день.
Вона коли-небудь ночувала тут?
Ні, вона просто приходить побути тут, два чи три рази на тиждень.
Я ні про що не питаю, ви ж розумієте? Допоки вони поводяться пристойно.
Коли вона зійде вниз, не кажіть, що я тут був.
Але ж її сьогодні не було.
Я сам бачив її п'ять хвилин назад.
Ні, її не було тут, це точно. Я б її побачила.
Я була тут весь час, змащувала олією листя фікусу.
І ось.
Бачите? Її ключ на гачку.
- Ви можете піднятися і перевірити? - До її кімнати?
- Саме так. - Звичайно, якщо ви так хочете.
- Але це здається нерозумним. - Дякую.
- Пане детективе?
Підніміться та подивиться самі.
- Її машини немає. - Якої машини?
Мідж...
... ти знайома з кимось, хто знається на історії Сан-Франціско?
Дівчата дуже люблять, коли з ними саме так вітаються.
Ніяких дурниць на кшталт "Привіт, дуже гарно виглядаєш".
Просто, "Ти знайома зі спеціалістами з історії Сан-Франціско...."
- Хочеш випити? - Ні, дякую.
Ну то хто? Ти ж усіх знаєш.
Професор Зондерс з Берклі.
Ні, я не таку історію мав на увазі.
Я про незначні речі, про людей, яких зазвичай ніхто не знає.
Тобто, старі добрі часи богемного життя, у старому доброму Сан-Франціско.
Пікантні історії, подібні до вбивства у Ембаркадеро....
- ...у серпні 1879 року. - Так, саме це.
- Поп Лібел. - Хто?
Поп Лібел. Він власник книжкового магазину Аргосі.
Про що ти хочеш дізнатися?
Я хочу знати, хто кого застрелив в Ембаркадеро у серпні 1879 року.
Зачекай. Ти ж більше не поліцейський. Так у чому ж справа?
- Ти його добре знаєш? - Кого?
- Попа Лібела. - Так, добре.
Пішли. Представиш мене йому.
- Надягай капелюшок. - Мені не потрібен капелюшок.
Джонні, про що йдеться?
Зачекай хвилинку.
Так, я пам'ятаю.
Карлотта.
Чарівна Карлотта.
Сумна Карлотта.
Яке відношення старий будинок на розі Едді та Гоф...
...має до Карлотти Вальдес?
Він належав їй. Його було побудовано для неї багато років тому.
- Ким? - Ким...?
Ні, ім'я я не пам'ятаю.
Заможній чоловік. Владний чоловік.
- Сигарету? - Ні, дякую.
- Сигарету, міс? - Ні, дякую.
Ця історія не є незвичайною.
Вона приїхала з якогось маленького містечка, з півдня.
Говорили, з якогось місіонерського поселення.
Юна, так. Зовсім юна.
Цей чоловік знайшов її у кабаре, де вона танцювала та співала...
...він забрав її звідти...
... і побудував для неї величезний будинок на Вестерн Еддішн.
І...
...була дитина.
Так, саме так. Дитина. Дитина.
Не можу сказати, скільки часу минуло...
...і чи було там щастя...
...але він її вигнав.
В нього не було дітей. У його дружини не було дітей.
Тож він забрав дитину собі, а її покинув.
Ви ж знаєте, чоловіки могли таке зробити у ті часи.
Вони мали владу та свободу дії.
І вона стала сумною Карлоттою.
Самотня, у великому домі...
...блукала вулицями одна однісенька...
...її одяг перетворився на старе брудне лахміття.
І нарешті - божевільна Карлотта...
...зупиняла людей на вулиці і питала:
"Де моя дитинка?"
"Ви бачили мою дитинку?"
- Бідолашна жінка. - І вона померла?
- Вона померла. - Як?
Наклала на себе руки.
Багато є таких історій.
- Красно дякую. - Немає за що.
- Я дуже вдячний. Прощавайте. - Прощавайте.
Зачекай! До побачення, Поп. Дякую тобі.
- А зараз, Джонні-О, ти мусиш заплатити мені. - За що?
- За те, що привела тебе сюди. Ну, давай, розповідай. - Нема чого розповідати.
- Ти розповіси мені все, або знов одягнеш той корсет. - Поїхали. Я відвезу тебе додому.
Приїхали.
- Ти не все мені розповів. - Я розповів тобі достатньо.
- Хто той чоловік і хто його дружина? - Виходь. В мене ще повно справ.
Я знаю. Це той, який дзвонив тобі. Старий приятель з коледжу, Елстер.
Мідж, виходь, будь ласка.
Отже, чарівна сумна Карлотта повернулася з мертвих....
...та оволоділа дружиною Елстера.
Облиш, Джонні. Не може бути.
Я не кажу тобі, що я думаю. Я кажу, що він думає.
- Я ти як думаєш? - Ну, я....
- Вона гарненька? - Карлотта?
Не Карлотта. Дружина Елстера.
Так. Думаю, ти би вирішила, що вона може бути...
Мабуть, я подивлюсь на портрет. До побачення.
- Мідж... - До побачення!
Ти добре попрацював, Скотті. Ти вправно працюєш.
- Це Карлотта Валдес.
Ти мені дещо не розповів.
- Я не знав, куди вона приведе тебе. - Але ж ти знав про все.
Ти помітив, як вона вбирає волосся? Є ще дещо.
Моя дружина, Мадлен, має кілька коштовних речей, які належали колись Карлотті.
Вона успадкувала їх.
Ніколи не носила їх. Вони занадто старомодні.
Не носила дотепер.
Тепер, коли вона сама вдома, вона дістає їх та роздивляється...
... поводиться з ними обережно та зацікавлено....
...надягає їх та подовгу дивиться на себе у дзеркало...
...а потім йде у той інший світ, де вона - інша людина.
Карлотта Вальдес - її прабабка?.
Пра-прабабуся.
Дитина, яку у неї відібрали...
...втрата якою довела Карлотту до божевілля та смерті, була прабабою Мадлени.
А готель МакКіттрик - це будинок Вальдес.
Думаю, це пояснює все.
Будь-хто міг захопитися такими думками, маючи так минуле.
Вона ніколи не чула про Карлотту Вальдес.
Вона нічого не знає про могилу у Місії Долорес?
Та про цей старий будинок на Едді Стріт?
Портрет в Палаці Легіону....
- Нічого. - Коли вона приходить у ці місця....
Вона не моя дружина у цей час.
Але як ти знаєш те, чого не знає вона?
Її мати розповіла мені більшість з цього перед тим, як померла.
Решту я розкопав сам.
- Чому вона не розповла своїй донці? - Природний страх.
Її прабабуся збожеволіла, наклала на себе руки.
Її кров у Мадлен.
Чоловіче, мені це потрібно.
Мадлен.
Мадлен!
Алло?
Ні, все добре.
Так, я передзвоню пізніше.
Так.
З вами все гаразд?
Вам це знадобиться.
Підходьте до вогню, тут тепло.
Що я тут роблю?
Що сталося?
Ну, ви впали у затоку Сан-Франціско.
І я намагався висушити ваше волосся, як тільки міг.
Ваш речі на кухні, вони невдовзі висохнуть.
Підійдіть до вогню.
Я дам подушки.
Ось.
Не бажаєте випити кави?
Так, вам краще взяти її. Чи може хочете випити чогось?
Я впала у Затоку, і ви витягли мене звідти?
Саме так.
- Дякую. - Ви не пам'ятаєте?
Ні, я...
Пам'ятаєте, де ви були?
Так. Звичайно, я це пам'ятаю.
Але потім в мене мабуть запаморочилась голова, і я знепритомніла.
Де ви були?
У Старому Форт Поінті. Біля Пресідіо.
Звичайно, я пам'ятаю. Я часто буваю там.
Чому? Чому ви буваєте там?
Тому що мені там подобається. Там дуже гарно.
Особливо на заході сонця.
Дякую за камін.
А де ви були до цього?
- Коли? - Сьогодні вдень.
Гуляла.
Розумію, але де саме? Де ви буди перед цим?
У центрі, ходила по магазинах.
Ось, візьміть каву.
Думаю, вона ще тепла.
Ваші питання занадто прямі.
Перепрошую. Я не хотів образити вас.
Ви не образили. Ви просто прискіпливі.
А що ви, робили у Старому Форт Поінті?
Просто прогулювався.
- Вам це теж подобається? - Так.
А де ви були перед цим?
Я був в палаці Легіону Честі, у картинній галереї.
Так, це дуже гарне місце.
Я ніколи не була всередині, але воно виглядає чудово, коли проїжджаєш повз нього.
Мені пощастило, що ви прогулювались поруч.
Дякую вам.
Я завдала вам стільки клопоту.
Ні, нічого ви не завдали...
Коли ви...
У мене у волоссі були шпильки.
Шпильки, так. Ось тут. Я зараз принесу.
І мою сумочку, будь ласка.
- Тримайте. - Дякую.
Вам не треба було привозити мене сюди.
Я не знав, де ви живите.
Ви могли подивитися у моїй машині. Але ви не знали, де моя машина, так?
Я знав, яка машина була ваша. Вона тут, на вулиці.
Але я подумав, може ви не захочете повернутися додому в такому вигляді.
Так, ви маєте рацію.
Я рада, що ви не відвезли мене додому. Тоді ми б не познайомились.
Дякую. Але ж я не знаю вас, а ви не знаєте мене.
- Моє ім'я - Мадлен Елстер. - Я - Джон Фергасон.
Гарне, сильне ім'я. Друзі називають вас Джон чи Джек?
Найчастіше Джон.
Старі друзі називають Джон. Приятелі - Скотті.
Я буду звати вас містер Фергасон.
Ой ні, мені це не подобається.
Після того, що сьогодні сталось, думаю, ви можете називати мене Скотті.
Можливо, навіть Джон.
Мені більше подобається Джон.
Ось, все зроблено. Так чим ви займаєтесь, Джоне?
Прогулююсь тут і там.
Чудове заняття. Ви живите тут, один?
- Людина не має жити одна. - Деяким людям це подобається.
Ні, так не має бути.
Знаєте, я заміжня.
Скажіть мені дещо. З вами траплялося таке раніше?
Що саме?
Падали раніше в Затоку Сан-Франціско?
Ні, такого раніш не траплялось.
Я падала в озера, падала з човнів, коли була маленькою.
Одного разу навіть впала в річку, коли намагалася перестрибнути з одного камінця на іншій.
Але в Затоку Сан-Франціско раніше не падала.
А ви раніше таке робили?
Ні, зі мною таке теж вперше.
Я принесу вам ще кави.
- Алло? - Що сталося? Вона ще не повернулася додому.
З нею все гаразд. Вона все ще тут. Я незабаром відвезу її додому.
- Що сталося? - Вона впала в Затоку.
- Алло? Алло? - Вона заподіяла щось лихе?
Ні, з нею все буде в добре. Нема через що хвилюватися.
Але вона не знає. Розумієш?
Вона не знає, що трапилось.
Скотті, Мадлені 26.
Карлотті Вальдес теж було 26, коли вона померла.
Зачекай хвилинку, Гавін.
Ну то що, Джонні-О? Це був привід?
Це було весело?
Цей лист мені?
- Так. Привіт?
Я хвилювався за вас минулої ночі. Ви не мали б так тікати.
Знаєте, в раптом відчула себе дуже незручно.
Я хотів відвезти вас додому. Як ви почуваєтесь?
Добре, дякую. Без наслідків.
Як я тепер згадую, вода була холодна, так?
- Дійсно. - Яка жахлива річ зі мною трапилась.
Ви були такі люб’язні.
Це офіційний лист з подякою, та величезними вибаченнями.
- Вам нема за що вибачатися. - Ні, є.
Вся ця пригода мабуть дуже вас засмучує.
Навпаки - я отримав задоволення...
...познайомитись з вами.
Я теж отримала задоволення від спілкування з вами.
Я візьму пошту.
- Хочете випити кави? - Ні, дякую.
Я не могла відправити його, не знала адресу. але пам'ятала дорогу.
Я запам'ятала Башту Койт, і вона привела мене прямо до вас.
Це буде в перший раз, коли я вдячний за Башту Койт.
- Я також сподіваюсь, що це станеться. - Що?
- Що ми знов зустрінемося. - Авжеж.
Бувайте.
Ви куди зібралися?
Я не знаю.
- По крамницях? - Ні.
У якесь особливе місце?
Я думала просто поблукати.
Це саме і я збирився зробити.
Саме так. Я забула. Саме цим ви і займаєтесь.
Вам не здається, що ми втратимо багато, якщо...
Будемо блукати по одинці?
Тільки самотній блукає.
Двоє разом вже кудись їдуть.
Не думаю, що це саме так.
- Ви залишили двері відчиненими. - Я зараз повернусь.
Скільки йому років?
2000, а може і більше.
- Найдавніша жива істота. - Так.
- Ви раніше ту не бували? - Ні.
Про що ви думаєте?
Про всіх тих людей, які народжувались та помирали...
...в той час, як дерева продовжували жити.
Їх назва - Секвоя Семпервіренс, "Завжди зелені, вічно живі."
- Вони мені не подобаються. - Чому?
Знання того, що я маю вмерти.
Це поперечний зріз одного старого дерева, яке довелося спиляти.
Десь тут я народилася...
...а тут померла.
Для вас це лише мить.
Ви навіть не помітили.
Мадлен.
Мадлен, де ви зараз?
- Тут з вами. - Де саме?
- Високі дерева... - Ви тут вже бували?
- Так. - Коли?
Коли ви народились?
- Давно. - Де?
Коли? Скажіть мені?
- Мадлен, скажіть мені. - Ні!
- Куди ви йдете? Що уводить вас звідси? - Я не можу вам сказати.
Коли ви стрибнули в затоку, ви не знали, де знаходитесь.
- Я не стрибала. Я казала вам, я впала. - Чому ви стрибнули?
- Я не можу вам сказати. - Що там всередині вас, що вмовило вас стрибнути?
- Будь ласка. - Що?
Будь ласка, не питайте мене.
Увезіть мене звідси.
Відвезти вас додому?
Будь-куди, де світло.
Пообіцяйте, що не будете більше розпитувати. Будь ласка, пообіцяйте мені це.
Чому ти біг?
Я відповідальний тепер за тебе.
Китайці кажуть: якщо ти врятував комусь життя...
... ти навіки відповідаєш за це, тож тепер в мене обов'язок.
Я маю знати.
Я сама небагато знаю.
Це так, ніби я йду довгим коридором...
...в якому колись були дзеркала, і уламки тих дзеркал досі там...
...а коли я доходжу до кінці коридору...
... нема нічого, тільки темрява.
І я знаю, якщо я увійду у темряву...
...я помру.
Я ніколи не доходила до кінця. Я завжди поверталася до цього моменту.
- За виключенням одно разу. - Вчора?
І ти не знала, що трапилось, доки не повернулась до себе у мене.
Ти не знаєш, де була.
Але ці маленькі уривки, ці уламки дзеркал, ти пам'ятаєш їх.
- Смутно. - Що ти пам'ятаєш?
Кімнату...
...і я сиджу там одна.
- Завжди одна. - Щось ще?
- Могила. - Де?
Не знаю. Це відкрита могила...
...і я стою біля могильного каменя, і дивлюся на нього.
- Це моя могила. - Чому ти це знаєш?
- Знаю. - Але ж на могилі є ім'я?
Ні.
Ні, вона нова і чиста, і вона чекає.
Ще щось?
Думаю, це сон.
Там є вежа і дзвін, і сад унизу.
Здається, це Іспанія...
...селище в Іспанії.
Раз - і все згасає.
Ну а портрет?
- Ви бачите портрет? - Ні.
Якби я зміг знайти ключ, початок...
... щоб скласти все разом, я ...
І пояснити все це?
Це не можна пояснити, розумієте?
Якщо я збожеволіла, тоді це все пояснює, так?
Мадлен!
Скотті!
Я не причинна! Я не причинна! Я не хочу померти.
Хтось всередині мене, і вона каже, я маю померти.
Скотті, не дай мені піти.
Я тут. Я тримаю тебе.
Мені дуже страшно.
Не залишай мене.
- Будь зі мною. - Завжди.
- Привіт, Джонні. - Привіт.
- Отримав мого листа? - Так, авжеж.
Я наллю тобі випити.
Добре.
Коли це ти почала підкладати записки під чоловічі двері?
З того часу, як стало неможливо додзвонитися до них.
Як на людину, якій нема чого робити, ти просто якась заклопотана бджілка.
Що ти робив усі ці дні?
Просто блукав.
- Де? - Навкруги.
Що це була за відчайдушна негайна потреба побачитись зі мною?
Я тільки написала:"Де ти?"
Як на мене, ніякого відчаю тут немає.
Я помітив дещо між рядками.
Просто я вирішила, якщо запрошу тебе випити та повечеряти....
...ти віддячиш запрошенням у кіно.
Справедливо. Про що ми говоритимемо під час вечері?
Про те, та про інше.
Про те, що я робив?
Якщо захочеш.
Ми не будемо говорите про те, про що ти не хочеш розмовляти.
Природньо.
Так що ж саме ти робив?
Блукав.
А ти що робила?
Я чудово провела час.
- Я повернулася до своєї першої любові - до живопису. - Молодець.
Я завжди казав, що ти марнуєш час у тому відділі білизни.
Це заробіток. Але я дійсно захопилася цим.
Що це? Натюрморт?
Ні, не зовсім.
Хочеш подивитися?
Думаю, я можу подарувати це тобі.
Це не смішно, Мідж.
Я просто вирішила...
Давай сходимо у кіно іншим разом.
Марджорі Вуд, ти дурепа!
Ідіотка!
Дурепа! Дурепа!
Мадлен! Що сталося?
Я мусила подзвонити, але я хотіла бачити тебе, бути з тобою.
- Чому? Що сталося? - В мене був сон.
- Той сон повернувся. - Все буде добре.
Все буде добре. Випий бренді.
Випий все.
Як ліки.
Йди сюди.
Це був сон. Ти прокинулась. Зараз з тобою все добре.
Тепер, розкажи мені.
Там знов була та вежа, і дзвін, і старе іспанське селище.
- Так? - Але це вперше, все було так чітко.
Розповідай.
Там був майдан в селі, і багато дерев...
...і стара білена іспанська церква з критою галереєю.
З іншої сторони саду був великий сірий дерев'яний будинок...
... з ґанком та балконом, що висів над садом...
... а поруч,в середині - стайня, та старовинні карети, вишукані рядами.
Продовжуй.
А в кінці саду - білокам'яний дім...
...з чарівним перечним деревом у кутку.
І старий дерев'яний готель старих каліфорнійських часів?
І салун? Темний, з низькою стелею, та масляними висячими лампами?
- Так. - Це все існує.
Це не сон.
Ти була там. Ти все це бачила.
Ні, ніколи.
За сотню миль від Сан-Франціско є стара іспанська місія...
...на честь святого Хуана Батиста, і вона збережена...
...як музей, в тому вигляді, в якому була 100 років тому.
Думай, люба. Згадуй.
- Ти була там раніш. Ти бачила її. - Я ніколи не була там.
- Про що ти? Я не була там ніколи. - Пригадай.
Згадай свій сон. Що тебе в ньому лякає?
Я стою одна посеред саду, і щось шукаю...
...потім іду до церкви...
...а потім темрява змикається, і я одна у темряві...
...мене затягує у темряву, і я намагаюся прокинутись.
Тепер з тобою все буде добре.
Ти дала мені дещо, з чим я можу працювати.
Вдень ми поїдемо до цієї місії.
Коли ти побачиш її, ти згадаєш, що вже бачила все.
Це покінчить з твоїм сном. Зруйнує його, обіцяю.
Домовились?
- А зараз давай я відвезу тебе додому. - Ні. Зі мною все добре.
Ти повернешся вдень.
Мадлен, де ти зараз?
- Тут, з тобою. - І все це реальне!
Тут все так і було 100 років назад...
...і рік тому, і півроку тому чи будь-коли, коли ти тут була.
Мадлен, слухай, пригадай, коли ти тут була.
Тоді карет було не так багато.
І були коні у стайні...
...один гнідий, два вороних і один сірий.
Це було наше улюблене місце...
...але нам забороняли тут гратися.
А сестра Тереза сварила нас.
Подивись. Ось він, твій сірий кінь.
Йому дещо складно вийти та зайти у стайню без допомоги.
Бачиш? Відповіді є на всі питання.
Мадлен, спробуй.
Спробуй зробити це для мене.
- Я кохаю тебе, Мадлен. - Я теж кохаю тебе.
- Запізно. Запізно. - Ні. Ми разом.
- Ні. Вже дуже пізно. Я маю дещо зробити.
Ні. Тобі не треба нічого робити.
Нічого не треба робити.
Ніхто не оволодів тобою. Ти в безпеці зі мною.
Ні. Запізно.
Це не справедливо. І вже запізно. Це не повинно було відбутися саме так.
Але сталося. Ми закохані. Саме це має значення.
- Будь ласка, відпусти мене! - Послухай!
- Ти віриш, що я кохаю тебе? - Так.
І якщо ти відпустиш мене, тоді ти знатимеш...
...я кохала тебе і хотіла завжди кохати тебе.
Я не хочу відпускати тебе.
- Дозволь мені зайти у церкву. Самій. - Але навіщо?
Мадлен!
Містер Елстер, підозрюючи наявність деяких проблем з психічним станом його дружини...
вжив запобіжних заходів, та запросив містера Фаргасона стежити за нею...
...з метою запобігання шкоди, яку вона могла спричинити собі.
І ви чули, що містер Елстер був готовий доправити...
...дружину до медичного закладу...
...де б за її психічним станом доглядали б досвідчені фахівці.
Містер Фергасон -колишній поліцейський, і здається, він був...
...правильним вибором на роль охоронця та захисника.
Як ви довідалися, це був нещасливий вибір.
Однак, я думаю, ви погодитесь, що на чоловікові немає провини.
Він зволікав з наданням дружині медичної допомоги...
...але це було тільки через брак інформації про її поведінку...
...інформації, яку він очікував отримувати від містера Фергасона.
Він вжив усіх запобіжних заходів аби захистити дружину.
Він не міг передбачити, щоі слабкість містера Фергасона...
...його страх висоти...
зробить його безсилим допомогти в той час, коли це було необхідно.
Щодо містера Фергасона...
...ви почули його колишнього керівника...
...детектива капітана Генсена, з цього великого міста на півночі....
... його свідчення про характер та здібності містера Фергасона.
Капітан Генсен був емоційним.
Той факт, що одного разу, за подібних обставин...
містер Фергасон дозволив колезі поліцейському впасти та розбитися насмерть...
...капітан Генсен назвав "нещасним випадком".
Звичайно, можна поздоровити містера Фаргасона з тим, що...
...одного разу він врятував життя цій жінці...
...коли вона зробила першу спробу самогубства, і кинулася у затоку.
На жаль, знаючи про суїцидальні нахили у її поведінці...
...він не приклав більших зусиль, другого разу.
Але ми тут не для того, щоб виносити судження про відсутність ініціативи з боку містера Фергасона.
Він нічого не зробив...
... і закон нічого не говорить про незроблені речі.
Його незрозуміла поведінка після того, як він побачив що тіло впало...
...також не є предметом для ваших суджень.
Він не залишився на місці загибелі. Він залишив його.
Він стверджує, що в нього було затемнення свідомості, і він нічого не знав...
...допоки не отямився у своїй квартирі у Сан-Франціско через годину.
Ви можете вірити цьому, можете не вірити.
Або ви можете вірити у те, що, після того, як він одного разу вже дозволив людині померти...
...він не міг дивитися в обличчя трагедії, яка сталася через його слабкість...
... та втік.
Це не є предметом вашого вердикту.
Це справа його та його совісті.
З урахуванням стану свідомості місіс Елстер до моменту її загибелі...
...з урахуванням характеру її смерті, та посмертної експертизи тіла...
...яка виявили справжню причину її смерті...
...у вас не має виникнути труднощів з винесенням вердикту.
Панове, ви можете відпочити.
Тримайте, містер Джоунс.
- Ми винесли вердикт. - Дякую.
" Присяжні вважають, що Мадлен Елстер скоїла самогубство...
"...будучи душевнохворою".
Ваш вердикт буде занесено в протокол. Закінчено.
- Скотті, пішли. - Якщо не заперечуєте, я хочу поговорити з ним.
Добре.
Я хочу вибачитись, Скотті. Це було грубо.
Він не мав права так говорити з тобою.
Це була моя відповідальність. Я не мав вплутувати тебе у цю справу.
Ні, ти не мусиш нічого казати.
Я поїду звідси, Скотті.
Я не можу тут залишатися.
Закінчу її справи, і свої...
... і поїду якомога далі.
Можливо, у Європу.
І можливо, вже ніколи не повернуся.
Прощавай, Скотті.
Якщо я можу щось зробити для тебе до від'їзду....
Вони цього ніколи не зрозуміють.
Ти і я знатимемо, хто вбив Мадлен.
Давай, Скотті, пішли звідти.
Це Моцарт, Вольфганг Амадей.
Ми довго говорили з пані, що займається музикальною терапією...
і вона сказала, Моцатр - це саме для тебе...
...мітла, яка змітає павутиння.
Це та пані так сказала.
Це дивовижно, як у них тут все розсортовано.
Є музика для тих, хто страждає від депресій, музика для меланхоліків...
...і музика для іпохондриків.
Цікаво, що трапиться, якщо вони переплутають написи?
Я принесла багато іншого, подивишся - може щось прийдеться до душі.
Він вимикається автоматично.
Джонні, будь ласка, спробуй.
Постарайся, Джонні.
Ти не загубився. Матуся тут.
Вже час?
Я прийду ще, Джонні.
Хочеш, я вимкну його?
Ти навіть не усвідомлюєш що я поруч.
Але я тут.
Сестро, я можу поговорити з лікарем?
Лікарю, міс Вуд.
Заходьте, будь ласка.
Слухаю вас, міс Вуд.
Дікарю, скільки часу треба, щоб ви вивели його з цього стану?
Важко сказати. Щонайменше - шість місяців. Може - рік.
Це залежіть тільки від нього.
- Він не розмовляє. - Ні.
Він страждає від гострої депресії...
...поєднаної з комплексом вини.
Він звинувачує себе у тому, що сталося з тією жінкою.
Ми мало знаємо про те, що було перед тим.
Я можу вам щось підказати: він був закоханий у неї.
Це тільки ускладнює все, чи не так?
Я знаю про ще одне ускладнення: він досі її кохає.
І знаєте що?
Не думаю, що Моцарт зможе цьому зарадити.
- Де ви взяли цю машину? - Про що ви говорите?
Я купила її у чоловіка, який жив раніш у цьому домі.
Містер Гавін Елстер. Я купила її, коли він виїжджав.
Ви знали його та його дружину!
Бідолашна жінка! Я не знала її.
- Чи це правда, що вона... - Перепрошую.
- Добрий вечір. - Добрий вечір.
Скоч зі содовою.
- Що таке? - Можу я запитати вас про дещо?
- Про що? Хто ви?
Це що - якесь опитування?
- Є дещо, про що я маю вас запитати. - Ви живите у цьому готелі?
Ні. Я побачив вас на вулиці, як ви заходили, тож я...
Ну, я так і думала. Хочете познайомитись.
У вас міцні нерви. Простежили за мною до готелю, і до кімнати.
- А тепер геть. - Будь ласка. Я просто хочу поговорити.
Я зараз закричу.
Я не скривджу вас. Чесно. Обіцяю.
Будь ласка. Просто поговоріть зі мною.
- Про що. - Про вас.
- Навіщо? - Тому що ви нагадуєте мені одну людину.
Це я теж вже чула.
Я нагадую вам когось, кого ви без тями кохали...
...але вона кинула вас заради іншого...
...але вогонь ще досі тліє.
Тут ви побачили мене і щось в вас клацнуло.
Дуже близько до цього.
- Це не спрацює, йдіть вже. - Будь ласка, дозвольте мені увійти.
Залиште двері відчиненими. Я просто хочу поговорити. Будь ласка.
Я попереджаю - я можу кричати дуже голосно.
Вам це не знадобиться.
Ви не дуже схожі на Джека Різника. Що ви воліли б знати?
- Я хочу знати ваше ім'я. - Джуді Бартон.
- Хто ви? - Просто дівчина. Працюю у Маджін.
- Як сталося, що ви живите тут? - Це таке місце, де зазвичай живуть.
- Але ж ви не довго тут живете? - Так, три роки.
- А раніш ви де жили? - У Саліні, в Канзасі.
Слухайте, про що це ви? Що вам треба?
- Я просто хочу знати, хто ви. - Ну то я вам сказала.
Мене звуть Джуді Бартон. Я приїхала з Саліна, з Канзасу.
Я працюю у Маджін, і житу тут.
О Господи, я що - маю це довести?
Добре, пане, мої водійські права з Канзасу.
"Джуді Бартон, номер З 296794.
425 Мапл Авеню, Саліна, Канзас".
Бачите тут адресу? Це саме місце.
Права у Каліфорнії видані 25 травня, 1954 року.
Перевірите мої відбитки? Задоволені?
Задоволені ви чи ні, але можете вже йти.
Здається, вам дуже погано.
Я так сильно схожа на неї?
І вона померла, так?
Вибачте мене, вибачте, за те, що накричала на вас.
А, це я і моя мама.
А це мій батько.
Він помер. Моя мама одружилась вдруге, але мені той хлопець не сподобався...
...тому я вирішила подивитися, як це жити у сонячній Каліфорнії.
Я тут вже три роки.
Чесно.
- Повечеряєте зі мною? - Навіщо?
- Після усього, я відчуваю, що завинив вам. - Ви мені нічого не винні.
- То підете? Заради мене? - Вечеря і що ще?
- Тільки вечеря. - Тому що я вам нагадує її?
Тому що я хочу з вами повечеряти.
В мене вже були побачення наосліп.
І, чесно кажучи, мене вже знімали раніше.
Добре.
Я за машиною. Я повернуся через півгодини.
- Дайте мені час перевдягнутися і привести себе до ладу. - Годину?
Добре.
"Любий Скотті,
Отож ти знайшов мене.
Цього я боялася більше всього на світі, і на це сподівалася...
...гадала, що говоритиму, що зроблю, якщо побачу тебе знов.
Я хотіла побачити тебе ще раз, тільки один раз.
Зараз я поїду, і ти зможеш полишити пошук.
Я хочу, щоб сумління твоє заспокоїлось. Тобі нема в чому звинувачувати себе.
Ти був жертвою.
Я була інструментом, а ти жертвою спланованого Гавелом Елстером вбивства його дружини.
Він вибрав мене для цієї ролі, бо я була схожа на неї. Він одягнув мене як її.
Він був у безпеці, бо вона жила за містом, і рідко бувала у місті.
Він обрав тебе свідком самогубства.
Історія Карлотти була часткова реальною, частково вигаданою...
..для того, щоб змусити тебе свідчити про те, що Мадлена хотіла вбити себе.
Він знав про твоє захворювання. Він знав, що ти не зможеш піднятися сходами на вежу.
Він дуже добре все спланував. Він зробив тільки одну помилку.
Я зробила помилку. Я закохалася у тебе.
Це не було частиною плану.
Я все же кохаю тебе, і я дуже хочу, аби ти теж любив мене.
Якби я могла, я б залишилась і брехала...
...з надією на те, що зможу знов закохати тебе у себе...
...бо я кохаю тебе...
... із надією забути все, що сталось, забути минуле. Але...
... не впевнена, що витримаю таке."
Ось. Я допоможу.
- Прийшли. - Дякую ще раз. Добраніч.
Я зможу побачити тебе завтра?
- Завтра ввечері? Ну... - Ні, завтра вранці.
Але я мушу бути на роботі. В мене робота.
- Не йди на роботу. - Як я буду жити? На прибуток з моїх нафтових свердловин у Техасі?
Дозволь мені піклуватися про тебе, Джуді.
Дуже дякую, але ні.
- Ні, Джуді, ти не зрозуміла. - Зрозуміла, добре зрозуміла.
Я все розумію з того часу, як мені виповнилось 17 років.
- А що буде далі? - Нічого.
Нічого? Тоді навіщо?
Ми просто можемо...
...часто бачитись...
Навіщо?
Тому що я нагадую тобі її?
Не дуже приємно.
І більше нічого?
Ні.
Це теж не дуже приємно.
Я просто хочу бути з тобою весь час, який в мене є.
Ну...
...думаю, я можу подзвонити в магазин вранці...
...і вигадати якусь причину.
Ось так.
Мені ось ця подобається.
- Подобається? - Так.
- Дуже мило. - Красиво.
Ось так.
Ми беремо це, а потім ми купило тобі костюм.
- Справді? - Тут поруч у Рансогофф.
- Нічого, крім найкращого. Скільки? - За оце 50 центів.
- Дякую. - Нема за що.
Я так хочу.
- Ні, не те. Не таке. - Але ж ви сказали, сірій, сер.
Я хочу звичайний, простий сірий костюм!
- Але мені цей подобається, Скотті. - ні, це не те.
Здається, джентльмен знає точно, що саме він шукає.
Добре. Ми знайдемо.
- Що ти робиш? - Намагаюсь купити тобі костюм.
Але той другий, що був на ній, мені подобається.
- І цей, він чудовий. - Жоден з них не той, що треба.
Думаю я знаю, який костюм вам потрібен. Зі старої колекції.
Дайте подумати. Може, в нас і залишилася ця модель!
Дякую.
Ти шукаєш для мене костюм, який носила вона.
- Ти хочеш одягнути мене, як одягалась вона. - Я просто хочу, аби ти виглядала гарно.
- Я знаю, який костюм личитиме тобі. - Ні, я не надягатиму його!
Джуді.
Яка тобі різниці? Я просто хочу бачити...
Я не хочу ніякого одягу. Я хочу піти звідси.
- Зроби це для мене. - Ось і ми.
- Так, саме те. - Я так і думала.
- Мені не подобається. - Ми беремо це.
Цей розмір підійде?
Треба підправити дещо, але це розмір вашої дами.
Ми принесемо його зараз і ви зможете приміряти.
- Скільки часу займе це підправляння? - Ну...
- До вечора буде закінчено? - Якщо це дуже необхідно.
Так, необхідно. А тепер давайте підберемо вечірню сукню...
...коротку, чорну, з довгими рукавами і квадратним вирізом.
- Скотті! - Я за нього!
Ви справді знаєте, що вам потрібно, сер. Ми подивимося, що в нас є.
- Те, що треба. У вас є такі ж самі, але коричневі? - Так, є.
Добре.
Ось, Джуді. Випий все до дна. Як ліки.
Навіщо ти це робиш? Що доброго може з цього вийти?
Не знаю.
Нічого доброго, гадаю. Не знаю.
я хочу, аби ти залишив мене у спокої. Я хочу піти.
Ти знаєш, що можеш піти.
Ні. Ти не дозволиш мені.
І я не хочу йти.
Джуді, я тобі ось що скажу.
Ці кілька останніх днів - найщасливіші для мене за увесь останній рік.
Я знаю чому....
Тому що я нагадую тобі її.
І не тільки це.
Ні.
Ні, Джуді. Справа також у тобі.
В тобі є щось таке...
- Ти навіть не торкаєшся мене. - Ні, це не так.
Ти можеш кохати мене, просто мене, такою, як я є?
Коли в нас було перше побачення, все було так добре. Нам було весело.
А потім ти почав усе це переодягання.
Я надягатиму ці кляті речі, якщо ти їх хочеш бачити на мені...
...якщо тільки ти будеш кохати мене.
Колір твого волосся.
Джуді, будь ласка. Для тебе це ж не має значення.
Якщо я дозволю тобі змінити себе, що це дасть?
Якщо я зроблю те, про що ти мене просиш...
...чи кохатимеш ти мене?
Так.
- Так. - Добре.
Добре, тоді я зроблю це. Мені тепер байдуже до себе.
Йди сюди. Ми просто сидітимемо біля вогню.
Боюся, це займе кілька годин.
Молода пані думає, що ви захочите піти додому. Вона приєднається до вас, коли ми закінчимо.
Ні. Перекажіть їй, що я піду до її готелю, і чекатиму на неї там.
- Ви впевнені що до кольору волосся? - Так, це простий колір.
- А все інше... - Так, ми знаємо, чого ви бажаєте.
Дякую.
Ну що?
Волосся треба підняти та закріпити шпильками. Я ж казав їй про це.
Я казав тобі про це.
Ми спробували, але, здається, мені це не личить.
Джуді, благаю.
- Куди ми підемо вечеряти? - Куди ти захочеш?
- До Ерні? - Тебе щось пов'язує з рестораном Ерні, так?
Це ж наше місце.
- Любий, я тобі подобаюсь?
- Оце найліпше, що ти можеш зробити? - Підійди до мене.
Ні. Ти все зіпсуєш.
Саме це я і хочу зробити. Давай.
Запізно. Я вже зробила обличчя.
Щось я зголодніла.
- Може, підемо в інше місце? - Ні. Ерні - це чудово.
Я замовлю один з їхніх великих чудових стейків.
Дай подумати. Я починаю думати, що я...
Допоможеш мені з цим?
Тримаю.
- Як воно тут працює? - Не можеш розібратися?
- Ось, вийшло. - Дякую. Я майже готова.
Залишилось тільки помаду знайти.
Де ж я її поклала? Була тут хвилину назад.
Може, тут. Так, ось вона.
Все, я готова.
Але перед тим, як піти, може зіпсуєш щось?
Скотті, ти тепер мій, так?
- Може, повечеряємо десь за містом сьогодні?
- Ми можемо з'їздити на півострів. - Добре. Як хочеш.
Ми вже дуже довго їдемо.
Мені просто подобається їхати. Ти дуже зголодніла?
Ні, я в порядку.
Куди ми їдемо?
Одна остання річ, яку я маю зробити...
... і тоді я буду вільний від минулого.
Скотті, чому ми тут?
Я ж сказав тобі.
Я маю повернутися в минуле ще раз.
Ще тільки раз, востаннє.
Чому? Чому саме тут?
Мадлен загинула саме тут, Джуді.
- Я не хочу йти. Я краще зачекаю.... - Ні. Ти потрібна мені.
Навіщо?
Я хочу, аби ти побула трошки Мадлен.
А після цього ми обоє будемо вільні.
- Я боюся. - Я маю зараз розповісти тобі про Мадлен.
Саме там.
Ми стояли там, і я поцілував її востаннє.
Вона сказала: " Якщо ти втратиш мене, то знатимеш, що я кохаю тебе..."
"... і хочу завжди кохатися з тобою."
А я відповів: "Я ніколи не втрачу тебе." Але я втратив.
А потім вона повернулася ...
... і забігла у церкву.
Коли я пішов за нею, то було вже запізно.
Я не хочу туди йти!
Було пізно.
Я не міг її знайти, а потім я почув кроки на сходах.
Вона бігла нагору на вежу.
Це тут.
Бачиш? Вона бігла нагору сходами...
...і через люк на верхів'я вежі.
Я намагався піти за нею, але не зміг піднятися на верхів'я.
Я намагався, але не зміг піднятися на самий верх.
Людина не завжди отримує другий шанс.
Я хочу, аби це припинило переслідувати мене.
Ти - мій другий шанс, Джуді. Ти - мій другий шанс.
Забери мене звідси!
Ти схожа на Мадлен зараз. Підіймайся сходами.
- Ні! - Йди на сходи!
Підіймайся сходами, Джуді...
...а я піду за тобою.
Я зміг дійти сюди, А ти пішла далі.
Пам'ятаєш?
Намисто, Мадлен. Воно видало тебе.
Я пам'ятаю намисто.
- Відпусти мене! - Ні.Ми піднімемося на вежу, Мадлен.
Ти не можеш. Ти боїшся!
Побачимо. Побачимо. Дай мені другий шанс.
Будь ласка.
Ти знала у той день, що я не зможу піти за тобою.
- Хто був там нагорі? Елстер і його дружина? - Так.
І це вона загинула. справжня дружина, не ти.
Ти була фальшивкою, так?
- Вона була жива чи мертва... - Мертва! Він зламав їй шию.
Він зламав їй шию. Не залишив їй і шансу, так?
Коли ти з'явилася там, він зіштовхнув її, але кричала ти.
- Чому ти кричала? -Я хотіла зупинити все. Я бігла, аби все зупинити...
Зупинити? Чому ти кричала, адже досі ти мене так добре дурила?
Ти дуже добре грала дружину, Джуді. Він просто створив тебе, так?
Він створив тебе так, як я створив тебе, тільки краще?
Не тільки одяг і волосся, але й погляд, манери, слова...
...і ці прекрасні божевільні транси.
І ти стрибнула у Затоку, так?
Я впевнений, ти гарно плаваєш, так?
- Це так? - Так!
А потім що він зробив? Він репетирував з тобою?
Він казав тобі, що саме робити, що говорити?
Ти виявилась дуже талановитою ученицею, чи не так?
Чому ви обрали мене? Чому мене?
Твій випадок!
Випадок!
Я був передбачуваним, тому?
Я був свідком "на замовлення".
Я це зробив.
- Я це зробив. - Що ти збираєшся робити?
Ми підмінимося нагору та оглянемо місце злочину.
Пішли, Джуді.
Саме тут все сталося.
Вдвох ви ховалися тут і очікували, поки все заспокоїться...
...потім ви вислизнули і поїхали до міста, так було?
А потім? Ти була його коханкою?
Що сталося з тобою?
Він кинув тебе?
З усіма тими грошима його дружини...
...і свободою, і владою, і він покинув тебе. Який сором....
Та він знав, що він у безпеці. Він знав, ти нікому нічого не розповіси.
- Він дав тобі щось? - Трішки грошей.
Та намисто. Намисто Карлотти.
Саме тут ти зробила помилку, Джуді.
Ти не мала зберігати сувенір на згадку про вбивство.
Ти не мала бути такою сентиментальною.
Я так тебе кохав, Мадлен.
Я була у безпеці, коли ти знайшов мене.
Ти не зможеш нічого довести.
Але коли я побачила тебе знову, я не змогла втекти. Я дуже кохаю тебе.
Я пішла назустріч небезпеці і дозволила тобі змінити себе...
...тому що я кохаю тебе і хочу тебе.
Скотті, будь ласка. Ти кохаєш мене.
- Захисти мене. Будь ласка! - Запізно.
Запізно. Її тепер не повернути.
Будь ласка.
Я чула голоси.
Господи, прости.
Перекладено на сайті www.notabenoid.com
Перекладачі: Torry, gorvinik